![](/data/clanek/4109_59354_vtextu.jpg)
Eliminovat bezpečnostní rizika na území České republiky
Před hlavní lázeňskou a turistickou sezonou Všudybyl požádal o rozhovor náměstkyni ministryně pro místní rozvoj České republiky pro řízení Sekce regionálního rozvoje Ing. Kláru Dostálovou.
Před hlavní lázeňskou a turistickou sezonou Všudybyl požádal o rozhovor náměstkyni ministryně pro místní rozvoj České republiky pro řízení Sekce regionálního rozvoje Ing. Kláru Dostálovou.
Až z cizích zemí sem přijíždějí lidé za rostlinami. Piatra
Crailului kvete jako botanická zahrada, nízká, barevná, slavná. Hvozdík
kalizon, který roste jen tady, se drží na skalních římsách a
výstupcích. Turistické cesty nejsou o mnoho schůdnější, na Králově
Kameni bys neměl trpět závratí. Během několika kilometrů vyjdeš,
vylezeš do výše přes dva tisíce metrů. Zlá věc je bouřka na hřebeni,
který je leckde tak ostrý, že se na něm neudržíš. Přicházejí černá
mračna, sestup raději o trochu níž, ale ne o mnoho, abys nepřišel do
strmých, nelezitelných roklí a stěn.
Miroslav Nevrlý Karpatské hry
Sobota 4.7.98
06.00 Vstal jsem, uvařil své první ovesné vločky a sbalil věci.
07.00 Začalo pršet.
08.00 Opět rozbalil jsem spacák a zalehl.
10.00 Přestalo pršet. Vykoukl jsem ven. Silně mrholí.
11.00 Na refugiu dorazili 3 sedmihradští rumunští Maďaři. Zcela
promoklí. Dal jsem jim loknout lihu. Najedli se a také zapadli do spacáku.
Kouří. Stále prší.
14.00 Přestalo pršet. Maďaři vyrážejí kamsi dolů do mlhy. Uvařil jsem
si rýži a čaj na ráno.
17.00 Přicházejí dva mladí řízci. Prý budou dělat v refugiu oheň a
jestli proti tomu snad něco mám. Naznačil jsem jim, že ano, že se udusíme.
Oni prý že jen malý. Nedali si to vyvrátit. Naštěstí přišla parta
dalších čtyř lidí. Začali jsme vyklízet nepořádek na skládku, abychom
se do refugiu všichni vešli. To mladé řízky očividně otrávilo a vyrazili
směr La Om. A to mi ještě před půl hodinou tvrdili, že na La Om půjdeme
spolu. Když jsem se bránil, že půjdu pomalu, odtušili, že jim to nevadí.
(Mně ano.) Zmizeli. Oddechl jsem si. Stávající parta mne poprosila, abych
jim na svém vařiči uvařil ve svém nádobí jejich vodu na čaj. Byl
z květů rododendronu a vynikající. Tak, dnešní noc zřejmě kromě myší
(s jednou obrovskou vypasenou jsme na sebe koukali) strávíme v pěti
lidech.
19.15 – 19.30 Do refugiu se postupně navalilo 10 Čechů, vybavením
typičtí „véháťáci“. Neměl jsem chuť konverzovat česky. Rumuni mne
ale prozradili. Už nás organizovali, jak budeme kde spát. Pak se jejich
vedoucí zeptal, kde je tu nejblíž voda. Byla, cca 1 km. Ale kolmo dolů.
20.00 Češi odchází po modrém trojúhelníku. Jedna z Rumunek má oteklé
koleno. Udělal jsem jí Priessnitzův zapařovací zábal, mokré triko, igelit
a něj svou teplou mikinou. Vnutil jí 2 acypliriny.
Neděle 5.7.98
06.00 Venku je hnusně. V noci se přehnala bouřka s prudkým lijavcem.
Všechno je mokré. Opět jsme v oblacích.
08.00 Jsme po snídani. Máme sbaleno. Počasí stále pod psa.
13.30 Opouštím refugiu. Sem tam se objevuje sluníčko. Jdu mlhou – tedy
kráčím v oblacích – směr La Om. Opět mi připadá, že jej
odstěhovali dál. Nebo jsem tak pomalý? Za La Omem je značená cesta na
refugiu Spirla. Podle mapy, kterou mi půjčil Dean Valášek, je v podstatě
za rohem. Když je ale něco kolmo, tak to na mapě není. „Chodecké“
terény střídají lezecké terény. Nejexponovanějí místa jsou jištěna
drátěnými lany. Opět si říkám: to mne teda Valášek poslal hezky! Ale
přežil jsem to. Díky hůlkám, na které měl jeden z včerejších
„véháťáků“ blbé poznámky: kde prý mám lyže a jestli už je venku
dost sněhu.
18.00 Jsem na pasece v lese. V refugiu je plno. Postavil jsem si stan.
Pondělí 6.7.98
Po včerejším sestupu mi naplno došlo, odkud asi byli ti přešlí mrazem na
nástěnce v Zarnešti. Včerejšek jsem zakončil tím, že jsem frajeřil se
svým stařičkým stanem místo toho, abych se vsomroval na půdu refugiu.
10.30 stále prší nebo poprchává. Ležím ve stanu a čekám až naprší a
uschne. Mám obavy o „véháťáky“. Tvrdili, že to vezmou přes sedlo.
Doufám, že jejich cesta nebude tak divoká jako moje. A prší… Kdyby mne
déšť chytil včera cestou dolů, možná bych se dostal i na nástěnku
v Zarnešti.
Dnešní večer a noc jsem hrál na vypůjčenou kytaru, zpíval české a
moravské lidové písničky a pak jamoval na flétničku rumunské s rumunskou
mládeží. Pil jejich meruňkovici a oni kouřili česká malborka. Kulisa
Piatra Crailului s mraky a obrovským měsícem jako z Draculy.
Úterý 7.7.98
06.00 vstávám, vařím ranní poridge, balím.
08.00 Vyrážím směr Fagaraš. Občas značkařům došla barva, občas
nedošla.
20.00 Večer byl báječný. Přišel jsem na salaš a rumunským bačům
oznámil, že tam s nimi budu bydlet. Pokud tam také někdy dorazíte,
určitě salaš poznáte. Paní bačová Marcela Olteanu nosí červenou čepici
cestovní kanceláře Thomas Cook.
Středa 8.7.98
06.00 vstávám, balím. Bačové, kteří vstávali již ve 4 hodiny a šli
dojit se právě vracejí.
07.00 Bačové společně snídají obrovský bochník brynzy s pažitkou. Po
včerejší smršti darů salaše, teplé i studené žinčice, podmáslí a
smetany, čerstvě nadojeného kravského mléka, tvarohu a ovčího sýra (to
vše abych neurazil) odmítám. Společné foto na rozloučenou. V duchu
medituji nad mírou pravděpodobnosti a anekdotou, v níž Pepík učitelce
vysvětluje, co je rychlejší než světlo a myšlenka: „Paní učitelko
mlíko! Můj brácha vypil litr mlíka a po… se dřív než myslel.“
Odcházím raději nalačno.